Любі наші друзі-читачі!
Пропонуємо до вашої уваги нову серію дитячих книжок – збірки віршів, оповідань, дитячих приповістей під загальною назвою «Краплинки доброти», – яка піднімає настрій, викликає бажання усміхнутися другові, сказати добре слово, зробити корисну справу й поділитися теплом щирого серця.
Нехай краплинка до краплинки – утворюються струмочки, струмочок до струмочка – потечуть нові річки, щоб океан доброти й щирої безумовної любові захищав атмосферу життя від отрути заздрощів, образ, сварок та інших проявів зла. Нехай наше спілкування одне з одним не лише дарує радість і задоволення нам та нашим друзям, але й буде щирим відгуком на любов Божого серця.
Співавтори

Щоб здійснити мрію
Я мрію стати водієм,
Так само, як мій тато,
Ще більше мрію з кожним днем
І вчуся вже завзято.
Я маю вивчити як слід
Всі правила дорожні,
Щоб міг уже як пішохід
Виконувати кожне.
Хто їх виконує завжди –
Життя своє цінує.
І стережеться він біди,
Що скрізь на нас чатує!

2

3

Урок цуценятка Тосі
Максимко був надзвичайно самостійним хлопчиком і дуже цим пишався. Батьки часто говорили, що, крім цього, треба бути ще слухняним, але він пропускав це повз вуха.
Одного дня Максимкова собака народила трьох цуценят. Хлопчик полюбив усіх, а найбільше – песика, якого
назвав Тося. Тося ріс таким самим самостійним, як і його
маленький хазяїн.
Якось Тося зі своїми сестричками й мамою весело бігали на подвір’ї. Аж раптом Максимків друг вибіг крізь відчинену хвіртку на дорогу.
Мама цуценятка гучним гавканням кликала свого синочка повернутися. Проте Тося не послухався.

4

5

Несподівано з-за повороту виїхав автомобіль. Тося не встиг відскочити й пошкодив лапку.
Ветеринар допоміг цуценяткові. Однак лапка продовжувала боліти, тому Тося лежав у гаражі й тихенько скиглив.
Якось увечері тато проходив повз гараж і почув:
– Одужуй швидше! – утішав Максимко цуцика. –
І дякую тобі за урок. Тепер я точно знаю, що самостійним бути добре, але насамперед необхідно слухатися старших і радитися з ними.

6

7

Час відпочити
Знявся вітер. На полі – хвилі,
Тільки човника тут нема.
Серед хвиль ми йдемо до тіні,
Трохи стомлені, та дарма.
Закінчили чудову справу,
І тепер відпочити час.
Вітер вщух, і вже так ласкаво
Добрий вечір вітає нас.

8

9

Пошкоджений малюнок
Катя працювала над малюнком, бажаючи взяти участь у конкурсі. Вона доклала чимало зусиль – і нарешті робота готова. Задоволена Катруся залишила малюнок сохнути й побігла вечеряти. Повернувшись до кімнати, так і завмерла на місці: за її відсутності кіт Мілорд перекинув баночку з водою, у якій дівчинка змочувала пензлик. Дерева, сонечко й квіти перетворилися на суцільну калюжу незрозумілого кольору.
Дівчинка заплакала. Стільки працювала – і все, як кажуть, коту під хвіст!

10

11

– Заспокойся, доню! – мама обняла донечку за плечі. – У житті різне трапляється. От уяви собі мурашок. Будують свій дім удень і вночі, працюють і працюють. І теж буває розчарування: може велика гілка з дерева під час бурі впасти, а може й нерозумна людина наступити – і мурашник зруйновано. Проте маленькі працівники не впадають у відчай і знову беруться за справу!
Заспокоївшись, Катруся вирішила вчинити так, як мурашки з маминої історії: почала працювати над новим малюнком. До того ж він виявився навіть кращим за попередній, і Катруся посіла в конкурсі почесне друге місце!

12

13

14

Хто навчив пташок?
Як пташки співають в лісі!
«Тьох-тьох-тьох, цвірінь-цвірінь,
Тіву-тіву-тів, тір-лі-тсі,
Фів-тір-р-ру, тір-лі-тір-дзінь…»
Хто їх вчив колись співати,
Як учителька в садку?
Чи матусі їх навчати
В школу відвели таку?
Ні, нема такої школи
І пташиних вчителів.
Лісових птахів ніколи
Цих пісень ніхто не вчив!
Це Творець створив для співу
Тих пташок, як мріяв Сам,
І нагоду дав щасливу
Нам радіти цим пісням.

15

Два виклики
Стояли якось біля тротуару дві машини швидкої допомоги й вели розмову. А бабуся підслухала. Хочете дізнатися, про що йшлося? Тож слухайте.
– Уявляєш, друже, – схвильовано скаржилася одна з машин, – дві години тому ми так поспішали приїхати до однієї жінки на допомогу, а вона виявилася цілком здоровою й дуже здивувалася, що наша бригада до неї приїхала. Ох і роздратований був фельдшер! За цей час, поки ми їхали туди, можливо, якась людина, чекаючи на допомогу, могла навіть померти. А хтось так ганебно пожартував!
– Це справді ганебно для людини. Навіть ми, машини, це розуміємо. Мабуть, у якогось молодика в радіаторі вода закипіла, – відповіла друга машина швидкої допомоги. – А в мене, навпаки, сьогодні дуже гарне враження після одного виклику. Дівчинка побачила на зупинці літню жінку, яка сиділа, схиливши голову, і запитала, чи не погано їй. Жінка кволо відповіла, що в неї дуже болить серце. І дівчинка негайно викликала швидку допомогу, номер якої вона запам’ятала ще давно – 103. Тепер дівчинка не розгубилася й зателефонувала, урятувавши жінці життя. Про це наша бригада неодноразово згадувала сьогодні. Вони дякували Богові за таку уважну та виховану дитину.
– Ну, бувай! Мені вже час їхати на новий виклик.
Побільше було б таких дівчаток і хлопчиків у світі, як та, про яку ти розповіла.

16

17

Я зростаю
Я вже вмію рахувати,
І писати, і читати.
Ще півроку – і якраз
Я піду у другий клас.
Слава Богу, я зростаю,
Щирих, добрих друзів маю,
І матусю з татусем,
І бабусю з дідусем.
Вчать мене людей любити
І добро завжди чинити,
Бути вдячною за все,
Що в житті у мене є.

18

19

Приклад Чоки
У дуплі великого дуба, що ріс на галявині, жила мама-білка зі своїм маленьким синочком на ім’я Чока.
Найбільше Чока любив гуляти зі своїм другом – дятлом Туком. Однак мама-білка завжди радила своєму синочку: «Спочатку слід попрацювати, а потім уже гуляти!» Тому слухняний Чока звик спочатку назбирати ягід, грибочків і горішків, а вже після цього з чистим сумлінням бігти за Туком.
Якось увечері йшов дощ, і мама-білка із синочком сиділи  у своєму дуплі.
–  Мамо, а люди такі ж працьовиті, як білки, дятли й мурашки?
–  Ну, синку, люди бувають різні. Багато з них дуже працьовиті. Проте бувають і ліниві. Запам’ятай, Чоко: ліниві дорослі люди виростають з лінивих дітей. Тому і я тебе вчу змалку бути працьовитим, щоб ти не став одного дня лінивою білкою.
–  Я не хочу бути лінивим – це погано! От якби й усі ліниві люди зрозуміли це! – прошепотів Чока, засинаючи під мирний стукіт дощу.
А мама-білка раділа, що в неї підростає такий мудрий синочок.

20

21

Хіба це важко?!
В траві комашки, мов у лісі,
Вирує тут своє життя –
Лиш зупинись і придивися.
От тільки все псує сміття!
То тут, то там папір зім’ятий,
Пляшки, ганчір’я, цигарки
Серед кульбаб, кропиви й м’яти –
Ти бачиш безлад навкруги.
І не второпає мурашка:
«Як світ став схожим на смітник?
Прибрати бруд – хіба ж це важко
Для того, хто до праці звик?»

22

23

Ольга Бокова
Анна Макарчук
КОРИСНІ
УРОКИ
Для дошкільнят та молодших школярів

Директор видавництва В. Джулай
Головний редактор Л. Качмар
Коректура: І. Гунько
Ілюстрації та верстка О. Черневич
Відповідальна за друк Т. Грицюк

Формат 84х108’/32.
Папір офсетний. Офсетний друк
Підписано до друку  30.12.2020
Гарнітура Gabriola, Calibri
Наклад 5 000 прим.

Видавництво «Джерело життя»,
04071,  м.  Київ,  вул.  Лук’янівська,  9/10-А
тел.: (044) 425-69-06, факс: 467-50-64
e-mail: dzherelo@ukr.net
© Текст Ольги Бокової та Анни Макарчук, 2020.
© Ілюстрації Олени Черневич, 2020.